Markør.
møtet med forrester
Jamal!
Jamal, er du våken?
Jeg vet at du hører meg.
Jeg skriver alt dette ned. Jeg har det møtet med læreren din...
så skal jeg jobbe sent. Så du må greie deg selv til middag, ok?
- Ok? - Ok.
Jeg trodde du ville stå opp før halv åtte.
Hører du nettingen?
Hold på den, mann.
Vent litt. Hva er det, J? Hvor har du vært?
Sovet, vel.
Jeg satt oppe og lurte på hvordan jeg skulle redde deg.
Hva er det du redder?
J, forstyrr ham, mann.
Du kan ikke bare gi deg.
- Du kan ikke bare gi deg. - Jeg er våken nå.
Har du noe til meg?
Sufflé, søten!
Du har ingenting.
Det hjelper jo veldig.
Han har med noe til Vinduet.
- Har du sett ham? - Vinduet?
Nei, men han ser oss, mann.
Kom igjen, mann.
Hva feiler dere? Vil dere ikke spille?
Våkn opp.
I 1845...
skrev Poe sitt mest berømte verk, The Raven.
Et dikt han skrev mens han var avhengig av kokain og besatt av døden.
The Raven er som fotballaget.
De er besatt av døden og blir alltid banket.
Baltimore Ravens: eneste profflaget oppkalt etter et klassisk dikt.
Har noen lest det?
"En gang i den triste natt
"mens jeg grublet svak og matt"
Jamal, hva synes du?
Har aldri lest det.
Ok, jeg må ha stilene innen neste tirsdag.
Faren min så Vinduet, mann. Omkring 20 år siden.
Sto der som et spøkelse, som de i naturfagbøkene våre.
Akkurat som de.
- Var han hvit? - Er ikke melk hvit?
Hvilket spøkelse er ikke det?
Jeg bare tuller.
Han har visst drept noen. Derfor holder han seg inne.
Du må drepe en hel hær for å måtte gjemme deg her.
Dere tuller for mye. Husker dere Shurrita? Hun som bodde under Vinduet?
Hun ringer meg opp en kveld og er helt på vidda.
Forteller hvordan hun hørte bankelyd fra Vinduets leilighet.
Mens hun var på telefonen, begynte hun å skrike.
For nå har bankingen kommet ned på et vis.
Og nå var den på andre siden av døren hennes.
Hun kunne høre at han banket med en slags kniv.
Så ble telefonen brutt. Det var siste gangen vi så Shurrita.
Shurrita som bodde over gata?
Den dama går på crack.
Nei, hun var grei.
Jeg vet bare at Vinduet betyr trøbbel.
Regelen var...
at om du gikk ut, holdt du deg unna Vinduets leilighet.
Vi må holde oss unna deg, din løgnhals.
Dere tror meg vel?
Du er full av dritt.
Pokker.
La meg gjette. Du ville gått opp der, ikke sant?
Det er en gamling i et vindu.
Du ville gått opp?
- Han går ikke. - Si det, J.
- Han går ikke. - Niggeren er redd.
Hei, det er min tur til å bestemme.
- Så? - Så...
jeg utfordrer deg til å gå opp dit, forstått?
Forstått?
Greit. Jeg skal gå opp dit. Ja.
- Han går. - Tøffen.
Kom igjen.
Sånn skal det være.
D, jeg tror deg.
Hold kjeft. Gå til timen.
Her, mann. Sitt her.
- Slutt å tulle. - Det er bursdagen min.
Gå dit bort.
- Greit. Jeg sitter ikke med deg. - Ta med eplet.
- Frøken Joyce? - Ja.
- Godt å se deg. - Deg også. Kom og sett deg.
Vi fikk tilbake Jamals testresultater.
- Testresultater? - Vurderingstester.
Alle elevene må ta dem.
Har han ikke fortalt det?
Fru Wallace, Jamal har et snitt på C...
det vil si han gjør nok til å klare seg og akkurat nok til ikke å utmerke seg.
Det som gjør Jamals sak uvanlig er testresultatene hans.
Milde himmel.
Jeg ser ham lese disse bøkene hele tiden. Bøker jeg aldri har lest.
Noen har jeg ikke engang hørt om. Og han skriver alltid i notatbøkene sine.
Helt siden faren dro. Men det er det jeg ser.
Alt han snakker om er basketball.
Det er basketball som gir ham anerkjennelse.
Ungdommen bryr seg ikke om hva han skriver.
Kom igjen! Mellom de gule linjene!
Hei, T.
- Hvordan går det, Fly? - Klarer meg.
På jakt etter billetter, lille broder?
Dødt i kveld. Beklager det.
Kom igjen. Vi vet du har billetter.
Jeg har fire ord til deg:
Båss-tånn-Redd-Sokks.
Billettene til Yanks og Sox har vært utsolgt i en måned.
Ok, herr Fly? Forresten...
si til han Camry-gutten der at han skal rygge den billige støtfangeren sin...
mot den Mercedesen der borte.
Ta deg av det. Kom igjen, Fly!
Hva pokker, Jamal? Mamma ringte.
- Fortalte meg om den testen. Hva skjer? - Ingenting.
Hva skal "ingenting" bety?
Hindrer dette planene dine eller noe sånt?
Det var din plan først, T.
Jeg vet det. Litt ballspill på college...
og så begynne å skrive ut sjekker til alle, løse problemene deres.
Men se på meg.
Vent litt.
Pass på disse.
Dette gjør det vel til vår plan.
Én ting.
Ikke fortell noen om de testresultatene.
Ta det med ro. Jeg er broren din.
Det vi snakker om blir mellom oss.
Glad i deg. Forstått?
Bare husk én ting.
Mamma vet når kampen er slutt, så kom deg rett hjem.
Hold deg unna trøbbel, mann. Vær forsiktig. Glad i deg.
- Ok, T. Du ser bra ut. - Vær forsiktig, mann.
Det stinker her inne.
J, ser du det vinduet? Han har det av og til på gløtt.
Lyset har vært av i to timer.
Tror du han sover?
Han Metusalem er tusen år gammel. Det gjør han alltid.
Hei, J, ærlig talt, jeg vet ikke helt med dette her.
Jeg tror jeg... Pokker!
Jeg tror jeg trekker meg tilbake.
- Nei, jeg klarer dette. - Rotter.
Behold den. Du må ha noe med deg ut.
Hører du oss, så gjem deg, ok?
lkke bli der for lenge.
Greit.
Denne er ustø.
Pokker! Har du noe?
- Pokker! - Hva skjedde?
Din drittsekk!
Idioter, han sov ikke.
- Så du ham? - Ikke lenge.
Slutt å sprette den pokkers ballen inne.
Jeg har Michael Jordans navn skrevet i møkk over hele golvet.
Ta det rolig, jeg vasker.
Det er større sjanse for at Michael Jordan vasker.
Har du tenkt å ta en dusj, er varmtvannet litt tregt.
- Jeg hadde ikke tenkt det. - Hvor er ryggsekken din?
- Jeg vet ikke. - "Vet ikke"?
Hva mener du med at du ikke vet?
Du skulle ta med deg noe, ikke etterlate noe.
Hvorfor ikke bare glemme det?
Hva var det i sekken din?
Jeg snakker ikke om sekken.
Sikkert ikke.
La meg lære deg en ting. Se på øynene mine.
Han ser sikkert på deg nå.
Det vet du ikke. Slik gjør du det.
Jeg skal ikke gjøre bilen din noe.
Hva sa du?
Du ser redd ut, som om jeg skulle skade bilen din.
Jeg er redd for denne bilen overalt. Ikke ta det personlig.
Det er bare en bil, mann.
Nei, det er ikke "bare en bil". Det er en BMW.
Alle som vet noe om det selskapet...
vet at det er mer enn "bare en bil".
Alle som vet noe om det selskapet?
Så du tror jeg ikke vet slikt.
Nei, det var ikke det jeg mente.
Det siste jeg hørte om BMW...
var at de lagde flymotorer i begynnelsen.
En fyr ved navn Franz Popp grunnla det hele.
Franz Popp. Jeg liker det navnet.
Lagde en spesiell motor før 1920. Den fløy ti kilometer opp.
Popp og karene hans hadde akkurat begynt.
De lagde en motor, 801-modellen, Andre Verdenskrig, 14 sylindere...
to tusen tre hundre hestekrefter, 11 kilometer opp.
Med litt mer tid ville de ha knust England...
kanskje til og med vunnet krigen.
Det er opphavet til denne.
En hvit propell som suser rundt på en blå himmel.
Etter krigen nektet vi dem å lage flymotorer.
Det var da BMW begynte å tenke seriøst på å lage biler.
Omtrent som denne.
Det visste du sikkert, siden du leaser en.
Takk for historietimen.
Helt i orden, mann.
Forstoppet Tenkning
fantastisk avsnitt!
vær spesifikk
atmosfære bitter - ord uten betydning
uverdig denne leseren
Roter med sakene mine, mann.
Jeg vil støtte denne forfatteren, kan vi komme vekk fra Bronx et øyeblikk?
forstoppet
Hvor skal vi?
Den kvelden var...
Det var en utfordringsgreie jeg og gutta driver med.
Jeg lurte på om du ville se på mer av sakene mine...
eller kanskje jeg kunne skrive noe annet.
Hva med 5000 ord om hvorfor du vil holde deg unna hjemmet mitt?
Kom igjen, mann. Jeg vet du er der inne.
Få hånda di vekk fra døra mi.
Jeg kom bare...
for å levere det du ba meg om.
Hva da?
De 5000 ordene om hvorfor du ville holde meg unna hjemmet ditt.
Det var liksom det du sa.
Du får prøve å huske det nøyaktig som jeg sa det.
Kom inn, Jamal.
Hei, kjære.
Det er greit.
Sitt ned.
Fru Wallace, Jamal, da vi fikk testresultatene dine nylig...
tenkte vi at kanskje privatskolene kunne være interessert.
Vi hadde rett.
- Herr Bradley. - Navnet er David Bradley.
Jeg kommer fra Mailor-skolen i Manhattan.
Mailor-Callow?
Stemmer. Har du hørt om oss?
Ja.
Mailor-Callow er ikke bare den beste skolen i byen...
den er en av østkystens beste privatskoler.
Bare de beste går der.
Vi er et par uker ut i høstsemesteret...
men hvert år holder vi av noen plasser til vi får inn testresultatene.
Jamal, testresultatene dine, for å si det mildt...
vekket vår oppmerksomhet.
Jeg er kommet for å høre om du er interessert i å gå på skolen vår.
Å dra til en annen skole, særlig en privat en, vil ikke bli lett.
Men dette er ikke den rette plassen for deg lenger.
Det er ikke noe vanskelig valg.
Herr Bradley...
det er umulig for oss å betale for dette.
Det ber vi dere heller ikke om.
Da dr. Simon sa at bare de beste går på Mailor...
glemte han å si at vårt engasjement for det beste går lenger enn klasserommet.
- Tenkte meg det. - Vi trodde du ville det.
Fru Wallace, 40 elever har gått videre til å spille basketball på college.
Tre har blitt profesjonelle. Vi evaluerte...
spillet ditt i fjor, og selv om dette er et rent akademisk tilbud...
vil vi ikke bli skuffet om du spiller.
Vi ber deg bare om å komme, ta en titt og tenke på det.
- Ok. - Fru Wallace.
- Takk. - Jamal.
- Ha det. - Vi tar kontakt.
Jeg banket ikke nå.
- Hvem snakket du til? - Jeg sier det om jeg får de 5000 ordene.
Lås døren om du kommer inn.
Mannen i bilen?
Han var fra en privatskole.
De vil at jeg skal gå der.
Men vi trenger ikke å betale noen ting.
Min mor og jeg bor et par kvartaler herifra.
Min bror var der for noen få år siden, men flyttet da min far dro.
Min mor ble lei av å vente på at far skulle bli rein.
Og min far ble lei av å prøve.
Det var da jeg begynte å skrive.
Hva heter du?
Jamal Wallace.
Høres ut som en slags marmelade.
Hvor gammel er du?
Jeg er seksten.
Seksten?
Og du er svart.
- Det er merkverdig. - "Merkverdig"?
Er det merkverdig at jeg er svart? Hva har det med saken å gjøre?
Du vet ikke hva du skal gjøre akkurat nå, ikke sant?
Hvis du sier hva du virkelig ønsker, vil jeg kanskje ikke lese mer av dette.
Men om du lar meg fornedre deg med dette rasistiske sludderet...
hva gjør det av deg?
Jeg spiller ikke dette spillet, mann.
Jeg sier at du spiller det.
Et ansiktsuttrykk er verd tusen ord.
Kanskje i ditt tilfelle, bare to.
Vær så god.
Elendige gamling.
"En hånd som gir, en som mottar, idet vi spiser i fellesskap.
"Måtte vårt sinn, kropp og ånd vokse seg sterke.
"Og gratulerer til Jamal. Amen."
Så du dette?
- Få se. - Ikke skitne den til.
Vent.
Omslaget minner meg om moromannskolen.
Terrell, spis maten din.
Du klarer deg. Mamma lager ikke noe annet enn soldater.
Du kunne ha gjort det samme.
Jeg jobber på en parkeringsplass, og er ingen vanlig parkeringsvakt.
Jeg er leder for alle parkeringsvaktene.
Du vet aldri hvor mye du vil tjene fra uke til uke.
Én uke 50 dollar, neste uke 100.
- Det er ingen ordentlig jobb. - La ham være.
Jeg rapper. Du vet at jeg har fått rappen min i gang.
Ikke snakk om det. Spis maten din.
- Vil du høre en sang? - Spis maten din.
Jeg synger for deg.
"Ved forfall når jeg tråkker på gassen
"Er sønnen din leder for parkeringsplassen"
Stemmen min er bra, ikke sant?
Jamal Wallace?
- Ja? - Hei. Jeg heter Claire Spence.
Bradley ba meg vise deg rundt.
Kom igjen.
Ikke tenk på å svare på noen spørsmål før du bestemmer deg for hva du vil.
Dessuten liker ikke lærerne her...
at elevene deltar.
De foretrekker å høre sin egen stemme.
- Hva mener du? - Du får se.
I dag begynner vi på semesterets tredje obligatoriske bok.
Studiet av en roman som har alt...
og en forfatter som kunne gitt så mye mer.
Det er Robert Crawford. Han har vært her lenger enn de fleste bygningene her.
Da William Forrester var 23, i 1953...
begynte han å skrive sin første bok.
Mange forfatterspirer snakket om å skrive det tjuende århundrets store roman.
William Forrester gjorde det...
på sitt første forsøk.
Har du lest denne?
Ja. Du?
Bare et dusin ganger.
Dette var den eneste boken han valgte å gi ut.
For alt vi vet var det den eneste han valgte å skrive.
Deres jobb den neste uken er å lese den og fortelle meg hvorfor.
Så...
kommer du tilbake i morgen?
Ja. De vil at jeg skal tilbringe litt tid på banen.
Jeg hørte det.
Gradueringen tok litt på siste års lag.
Men det er akkurat som college, ikke sant?
Du får en utdannelse, og de får det de ønsker.
Kanskje begge får det dere ønsker.
Kanskje.
Det var hyggelig å treffe deg, Jamal.
I like måte, Claire. Kommer du i morgen?
lkke der du er, men...
kanskje du finner meg til lunsj.
- Jeg sa ikke de to ordene i går. - Hvorfor ikke?
Jeg vil at du skal lese mer av sakene mine.
De snakker mye om deg der ute.
Alt dette legendetullet.
De har litt av noen historier. Folk lurer på om du har drept noen.
Og så spør de hvorfor du har vært her inne så lenge.
Jeg ville aldri flytte. Det er fredelig. Du hører ingenting her inne.
Hjemme hos oss er det bråkete naboer.
Ungen deres skriker alltid, for han er ett år gammel...
eller så skriker pappaen fordi ungen bråker.
Så skriker mammaen på toppen av alt. Men det er en annen form for skriking...
for mannen hennes rir henne hardt og hun stanger hodet i veggen...
og skriker...
Best du rører i den suppa.
Hva?
Rør i suppa før den stivner til.
Hvorfor får ikke vår snerk?
Kom igjen. Nærmere.
Nå.
Har du fått noen til å skrike sånn?
Det jeg har er en fullvoksen hann. Ganske fin.
Antakelig kommet bort fra parken.
En sangfugl fra Connecticut.
Går du aldri ut for å gjøre dette?
Du skulle holdt deg til suppespørsmålet.
Målet med et spørsmål er å innhente informasjon som bare gjelder oss.
Du lurte på hvorfor suppa di ikke fikk snerk?
Sikkert fordi moren din ble oppdradd i en husholdning...
som aldri kastet bort melk i suppe.
Det spørsmålet var bra, i motsetning til: "Går jeg noensinne ut?"...
som ikke møter kriteriene for innhenting av informasjon av verdi for deg.
Ok. Jeg har vel ingen flere suppespørsmål.
Ikke?
Hvorfor alle kommentarene om at jeg er svart?
Det hadde ingenting med at du er svart.
Jeg ville se hvor mye drittprat du ville finne deg i.
- Så du visste jeg kom igjen? - Ja.
Akkurat som jeg vet at du vil gå på denne nye skolen.
Hvordan vet du det?
Fordi det er et spørsmål i det du skriver om hva du vil gjøre med livet ditt.
Det er et spørsmål din nåværende skole ikke kan besvare for deg.
La oss fordele oss. Wallace, du tar Hartwell.
Hei. Jeg er Jamal.
Bare hold den, ok?
Hold ballen.
Kom igjen.
Ballen er i spill.
Ta ham hardt.
Sånn skal det være, gutter.
Forsvar. Kom igjen, søppel.
Kom igjen.
Kom nærmere.
Hvorfor ikke legge igjen skrytepratet hjemme?
Hva? Tørk vekk det tåpelige uttrykket.
- Jeg skal vise deg. - Sikkert.
- Jeg skal vise deg. - Kom igjen.
Sett i gang.
- Kom igjen, mann. - Hva?
Du er for liten.
Litt forsvar ville være fint.
Trener, du har rett. Litt forsvar.
- Prøv å komme over midtlinja. - Hva?
Jeg sa, kom deg over midtlinja.
Press.
For mye.
Jeg trenger hjelp!
Ti sekunder. La oss gå den andre vegen.
- Jeg tar din plass. - Hva?
- Jeg tar din plass. - Du tar ingenting.
Kom igjen.
Min bane, søten. Min bane.
Det er slik vi spiller her.
Det stemmer.
John Hartwell er bare en riking som vil ha så mye oppmerksomhet...
han kan få det siste året sitt. Det er alt.
- De tar ting virkelig seriøst her omkring. - Det er et seriøst sted.
Seriøst nok til at jeg som regel ender opp med å studere i lunsjen.
Hva er det du arbeider med?
Forresters bok.
- Du sa du hadde lest den et dusin ganger. - Ja, men se på denne.
Min far ga meg den. Det er en tidlig utgave.
- Hør her, jeg må dra. - Men du kom jo nettopp!
Jeg vet det, men jeg glemte noe. Jeg må undersøke noe.
Ser deg senere.
William Forrester - SØK
"Født: 1930...
"i Skottland."
William Forrester mottar Årets bok-prisen
"Flyttet til New York med familien i slutten av tenårene.
"Herr Forrester var ikke tilgjengelig for kommentar."
Ja, det er sikkert og visst.
Har vi tenkt å gjøre disse besøkene til en vane?
Du sa du visste jeg ville komme igjen.
Ja, men jeg trodde du mente én gang.
Jeg trenger litt hjelp med noe på skolen.
Ja. "Noe" på skolen.
Og hva er dette "noe" vi snakker om?
Har du lest den?
Jeg prøver. Jeg kommer meg liksom bare ikke forbi de ti første sidene.
Som jeg kan huske...
tok det meg også en stund å komme forbi de sidene.
Milde himmel, du har merket en av dem. Vis litt respekt for forfatteren.
Det er deg, ikke sant?
Du er forfatteren.
Jeg leste alt sammen. Den er ikke verst. Særlig det om...
Jeg vet hva det er.
Det siste jeg trenger er enda en til å fortelle meg hva han tror det er.
Jeg skulle ikke si det.
Hva skulle du si? At jeg burde fortelle deg alt om meg selv?
Jeg fortalte om meg.
Du burde lære deg å være litt mer tilbakeholden.
Hvis jeg ber deg om ikke å si noe til noen...
om dette stedet, oss...
er det noe jeg kan betro deg?
Ja.
Jeg lover.
Fint.
Og om jeg ber deg om å fortsette å hjelpe meg med skrivingen min?
Det blir ingen spørsmål om meg...
min familie eller hvorfor det bare ble én bok.
Så skal jeg ikke spørre.
Bra.
Og god natt.
Hvordan føles det?
Hva da?
Å skrive slik du gjorde.
Kanskje du finner det ut.
Hør her, ditt kortvokste null...
Det er jo det jeg sier.
Kenzo, hvor gammel er du?
Åssen det?
Se på ansiktet ditt! Mora di gjorde ikke det med deg?
Hun lot deg begynne tidlig.
Vet du hva det kommer av? For mye kakespising.
Teresa sa det.
Jeg liker dem store. Er det et problem for deg?
- Ingenting i veien med ei stor jente! - Så stor?
Det har ingenting å si. Det er som å være med alle tre mødrene deres.
- Ikke min mor. - Jo.
Vent nå litt, wienerpølsa.
Slutt å tulle. Du ble banka som bare det på skolen. Jeg så Duke slå deg.
Hør her, kast den på mora di. Kast den på mora di hver dag.
Mora di. Slutt å kaste mora di.
Du har kontrollen, broder.
Hvorfor ler dere?
Brillene dine er som colaflasker.
Klassiske.
- Har du møtt noen berømte? - Hvor berømte?
Som, jeg vet ikke, som...
noen folk ville kjenne igjen.
Ingen som det kommer her omkring, mann.
Er du her for godt nå?
Ja. Jeg prøver bare å komme i gang.
De ser iallfall bra ut, ikke sant?
Dere vil alle bli glade for å høre at årets skrivekonkurranse er fastsatt.
For de som vil være med, må alle påmeldinger være inne...
før vårferien, så dere har altså ennå noen måneder å utsette det på.
Eksperimenter gjerne med en litt mer føre var-taktikk.
Herr Wallace?
Vær så snill.
Jeg fikk se papirene som ble oversendt fra den forrige skolen din.
Imponerende testresultater.
Ikke fullt så imponerende i klasserommet.
Er dette det nivået jeg kan forvente meg?
For hvis det er tilfellet...
vil det hjelpe meg å avgjøre om jeg skal behandle deg som en elev...
eller en som er her for, hvordan skal jeg si det...
andre bestrebelser?
Naturligvis vil arbeidet ditt gi deg nok av anledninger til å svare.
Takk for i dag, herr Wallace.
Bare så du vet det, det håndterte du bra.
Hvordan da?
Du sa ingenting. De som gjør det får problemer.
- John Coleridge. - Jamal Wallace.
Så, hvor mange er det som sier noe?
Og faktisk blir i Crawfords klasse? lkke mange.
Jeg hørte ikke hva du sa.
Jeg sa ingenting.
Har du lest alle disse?
Nei, jeg har dem bare for å imponere alle gjestene mine.
Alle gjestene dine.
Vi har snakket om boka di på skolen.
Folk har snakket om den i årevis. De har bare ikke sagt noen ting.
Men jeg tror jeg har skjønt poenget.
Jeg tror du skriver om hvordan livet aldri går som det skal.
Virkelig? Måtte du lese en bok for å skjønne det?
Men Crawford har likevel rotet det til.
Han sier at fyren med problemer etter krigen er deg.
Symbolsk sludder for alle problemene du hadde med alle.
Robert Crawford?
Ja. Men jeg synes det er tullprat. Jeg tror i virkeligheten det var en annen.
Herr Johannsen?
Vær så god.
Herr Massie. Enda en reise til favorittmålet ditt.
Jeg har fire bager. Jeg kan sette dem igjen.
Nei.
Bare kom inn.
Hvordan går det, herr Johannsen?
Det er minst en halvtime til sola går ned.
Da kan du begynne din panikkdrevne reise tilbake til Manhattan.
Dette skulle holde til neste uke.
Posten din er i denne.
Herr Johannsen?
- Det viktigste er i... - Viktigste?
Jeg tok meg av regningene dine. Jeg la alle kvitteringene i denne.
Teleoperatøren vil vite om du vil opprettholde abonnementet...
siden du ikke har hatt en samtale på omkring...
Jeg har sokkene dine for noen uker fram. De er i denne.
Jeg har den siste sjekken fra regnskapskontoret.
De vil vite om du har vekslet inn den forrige. Den vises som utestående.
Ikke så utestående som den en gang var.
Jeg beklager. Jeg visste ikke at du hadde gjester.
Vi diskuterte bare...
tysk bilhistorie. Lyst til å være med?
- Nei, jeg har parkert ulovlig. - Naturligvis.
Ser deg neste uke?
lkke om jeg er heldig.
Hvorfor ikke gi den fyren en pause og gjøre dine egne innkjøp?
Hvorfor er sokkene dine på vranga?
Sokker er dårlig laget.
Sømmene er på innsiden. De skader tærne.
I noen kulturer regnes det som lykkebringende å ha noe på vranga.
Tror du på det?
Nei. Men det er som å be. Hva risikerer man vel?
Og jeg går faktisk ut. Hvordan tror du de vinduene blir vasket?
Angående denne professoren din.
Hvordan føltes det da han fortalte deg hva du ikke kan gjøre?
Han visste han var bedre enn meg.
Så la oss vise ham hva du kan klare.
Hvorfor er ordene vi skriver for oss selv...
alltid så mye bedre enn ordene vi skriver for andre? Flytt deg.
Sitt ned.
Sett i gang.
Sett i gang og hva?
Skriv.
Hva gjør du?
Jeg skriver. Akkurat som deg når du begynner å slå på de tastene.
Er det noe galt?
Nei. Jeg bare tenker.
Ingen tenking. Det kommer senere.
Skriv det første utkastet...
med hjertet.
Du skriver om med hodet.
Den første nøkkelen til skriving er...
å skrive.
Ikke å tenke.
Jøss.
Er det mulig at du kan sette deg?
"En tid for troens perfeksjonering." Hva er dette?
Begynn å skrive det.
Noen ganger kan skrivingens enkle rytme få oss fra side én til side to.
Når du begynner å føle dine egne ord, begynner du å skrive dem.
Begynn å taste, for Guds skyld!
Ja!
Du er mannen nå.
gjennom den mørke tunnelen.
For meg er den så vakker som en
dyp svart natt.
Jamal?
Det vi skriver i denne leiligheten...
blir i denne leiligheten.
Ingen unntak.
Ok, la oss gi alt, gutter.
- Det er straffe. - Hva mener du? Jeg sto plantet.
Du får vite når du står plantet.
Mine herrer, sesongen begynner om én uke. Ser jeg noe sånt igjen...
skal dere få skyte straffer for å se hvem som løper.
Er det forstått?
En.
To.
Tre.
Elleve.
Tolv.
Tretten.
Tjueni.
Førtiåtte.
Førtini.
Vent.
Én til.
Det var noe av det mest imponerende jeg noensinne har sett.
Hvordan vet jeg at det ikke var godt nok for noen av dere?
Dusj og kom dere ut herfra.
Du tror kanskje vi er like. Det er vi ikke.
Herr Wallace?
Herr Wallace.
Professor.
Den siste stilen du leverte...
viste litt av en forbedring fra ditt tidligere arbeid.
- Takk. - Ja.
Hvor lang tid tok den å skrive?
Jeg skrev den i går.
I går.
Jeg må få gjort ferdig noen ting her.
Takk for i dag.
Akkurat. Velg igjen.
- "Like barn" for 600 dollar. - Svar:
"Den har friske farger og navnet fra en Vivien Leigh-rollefigur."
Scarlet tanager.
Nei, "Hva er scarlet tanager?"
Hva er scarlet tanager?
Du må kunne spillets regler, skjønner du.
Dette ble skrevet av en forfatter du aldri har hørt om.
"Din plikt, vårens bevingede flamme
"er bare å elske og å fly
"og synge" Han skrev om tanagerens sang.
En sang om nye årstider, nytt liv.
Det er James Lowell, mann.
Jeg vet hvem det er.
Jeg fortsetter med "Dårlige forutsetninger" for 800 dollar, Alex.
Har du sett noen purpurtanagere her omkring?
De forviller seg ikke så langt fra parken.
Så professoren din var ikke akkurat full av komplimenter i ettermiddag?
lkke akkurat.
Det er noe du bør vite om Robert Crawford.
Han skrev en bok noen år etter min.
Alle forleggerne forkastet den, noe som også var riktig avgjørelse.
Istedenfor å skrive en ny...
fikk han seg jobb med å lære andre å skrive.
Hvordan vet du det?
Bare husk at dypt skuffede lærere...
enten kan være veldig effektive...
eller veldig farlige.
Ok, dette er første trinn i kveld, gutter. Mailor på tre.
En, to, tre, Mailor!
Gull. Svart.
Rett og høyt, gutter.
Står til, J?
- Du var der inne i kveld? - 26 poeng.
Åtte av ti fra golvet, ti av ti fra linja.
Skal jeg savne det?
Det var stort.
Du plasserte seriøst med blekk på den statistikksida.
Hva skjer?
Gutta skal på Red Rose. Jeg sa vi kommer etter.
Fredag kveld. Kom igjen.
Jamal, har du tenkt å gjøre det hver kveld?
- Virket bra, tenker jeg. - Det skal jeg si.
Dette er Fly.
Hei. Jeg er Claire. Er du en venn av Jamal?
Claire! Kom igjen.
Jeg kommer.
Ikke forsink bussen for mye. Hyggelig å treffe deg, Fly.
Hva er det du prøver deg på der, mann?
Hold kjeft, mann.
Når det gjelder Red Rose...
Jeg må hjem til en fyr. De gjør det hvert år.
Ikke bli irritert.
Din storkar. Bare gå. Jeg vil ikke forsinke bussen din.
Er du her i helgen?
Hvor tror du jeg blir? Hampton-området?
Veldig hyggelig å snakke med deg. Trenger du noe...
så si ifra. Ok?
Samler du på de der?
Ja, noen.
Har du lyst til å gå ut litt?
Ja. Er du kjent her?
Jeg bor her. Kom igjen.
De kommer til å skryte av kampen din helt til midnatt.
Derfor må jeg sprenglese i morgen til prøven på mandag.
Prøve om hva?
Om Sherlock Holmes-bøkene.
Vi skal undersøke en masse verdiløst sludder som:
Hvem introduserte Watson for Holmes?
De gir oppgaven fordi det tvinger deg til å lese alt.
Ser ut som det kan ta en stund.
Kanskje det.
Så denne vennen din, Fly, hvor lenge har dere kjent hverandre?
En stund. Han ble født der og jeg ble født der også.
- Bronx? - Ja.
Må være vanskelig.
Hva da?
Nye folk, ny skole.
Er det ikke?
Nei.
Det vanskelige er å vokse opp et sted ikke engang politiet vil være i mørket.
Det vanskelige er å vite at du er trygg der.
For de du må bekymre deg for, vet at du ikke har noe å gi dem.
Så det er bra at du er her.
Disse folkene tror heller ikke jeg har noe å gi dem.
Ikke la meg slippe forbi deg. Så snart jeg slipper forbi, scorer jeg.
Klar? Hold deg foran meg, ok?
Jeg kom forbi.
Du er større enn meg.
Uvesentlig. Du må fortsatt forsvare.
Hvordan gjør jeg det?
Hvordan du spiller forsvar? Jeg skal vise deg en måte, her.
Snu deg.
Kjenner du det?
Ja.
Nå vet jeg hvor du vil gå, for jeg kjenner bevegelsene dine.
Prøv å gå til venstre.
Du kommer ikke forbi meg. Jeg kjenner at du beveger deg.
Prøv å gå til høyre.
Jeg er her ennå.
Jeg kjenner at du går til høyre, så det går heller ikke.
Prøv å komme forbi meg nå.
Vent.
Du må drible først.
Drible. Ok. Som...
Som dette?
- Beklager. - Claire.
Pappa?
Noen av gjestene våre drar.
Jeg ser deg på mandag, ok?
Claire?
Ja?
Det var Stamford.
Hva sa du?
På baren i London.
Det var han som introduserte Watson for Holmes.
Kan faktisk spare deg for litt tid når alle er ferdige der inne.
Vet du hvor lenge jeg har jobbet med den?
Det er ikke én tid for troens perfeksjonering. Føles som to eller tre.
Du er på det stedet hvor du ikke engang kan høre meg.
Jeg kunne spørre hvorfor du aldri forlot nabolaget, og du ville ikke...
Tredje avsnitt begynner...
med en konjunksjon: "og".
Aldri begynn en setning med en konjunksjon.
- Klart du kan. - Nei.
Det er en regel.
Nei.
Det var en regel. Iblant kan en konjunksjon i begynnelsen av setningen...
framheve den. Og kanskje er det det forfatteren prøver på.
Og hva er risikoen?
Å gjøre det for ofte.
Det er en distraksjon og kan gi deg en følelse av hastverk.
Men regelen om å bruke "og" eller "men" i begynnelsen av en setning er ganske ustø.
Selv om altfor mange professorer ennå underviser om den.
Noen av de beste forfatterne har ignorert den regelen i årevis, også du.
Vel, du har tatt noe av mitt...
og gjort det til ditt. Litt av en prestasjon.
Takk.
Tittelen er vel fremdeles min?
Den er vel det.
Det var nabolaget som forandret seg, ikke jeg.
Ha'kke sett noe forandret.
Du "ha'kke sett noe"? Hva pokker er det for slags setning?
Her inne snakker du ikke som du gjør der ute.
Jeg tullet med deg, mann. Det var en spøk.
Fortell meg om nabolaget den gangen folk fremdeles leste boken din.
Hva sa du?
Ingenting.
Du sa "den gangen folk fremdeles leste boken min".
Ikke sant?
Vi har 24 eksemplarer...
men jeg beklager, de er alle utlånt.
Takk likevel.
Noe hell?
Kom du på ventelista?
Boken din var utlånt.
Og, ja...
jeg betalte middagen.
Det kostet meg 13 dollar, så du fikk fram poenget ditt.
Jeg ringte for å høre hva slags mat du ønsket, men fikk ikke svar.
Jeg fjernet ringeklokka for 20 år siden.
La meg spørre deg om noe.
Hvorfor kaster en som deg...
bort tiden med å lese National Enquirer?
Hva er galt med den?
Det er søppel.
Du burde lese The Times eller noe sånt.
Jeg leser The Times til middag...
men dette er desserten min.
De har en skrivekonkurranse på skolen.
- Har du vært med i en sånn? - En skrivekonkurranse?
- Ja. - Én gang.
- For lenge siden. - Vant du?
Naturligvis vant jeg.
Penger eller noe sånt?
Pulitzer-prisen.
De får alle elevene til å lese foran alle.
Hva i huleste har det med skriving å gjøre?
Forfattere skriver slik at lesere kan lese. La noen andre lese det.
Har du lest din egen bok?
Offentlig? Aldri i livet.
Det er så vidt jeg leser den hjemme.
Du vet det tullet de driver med, den høytlesinga på kaféer og slikt?
Vet du hvorfor?
Sikkert for å selge bøker.
For å få seg et nummer.
Hva? Vil kvinner ligge med deg om du skriver en bok?
De vil ligge med deg om du skriver en dårlig bok.
- Skjedde det med deg? - Ja visst.
Giftet du deg aldri?
lkke akkurat et suppespørsmål, hva?
Nei, det gjorde jeg aldri.
Men jeg lærte litt på veien...
som kanskje kan hjelpe deg med denne unge damen du alltid snakker om.
Som hva?
Nøkkelen til en kvinnes hjerte...
er en uventet gave på et uventet tidspunkt.
Gir du meg råd om kvinner?
Uventet gave, uventet tidspunkt.
Dette er så uventet.
Det er ingen førsteutgave eller noe sånt.
Jøss.
- Hva er det? - Dette er en signert kopi.
Jeg kan ikke ta imot denne. Den må ha kostet en formue.
Den kostet egentlig ikke så mye.
Kanskje bokhandelen ikke så det.
Bokhandler overser vanligvis ikke slikt.
Hvordan endte du opp på Mailor?
Mailor var opprinnelig en ren gutteskole...
så min far gjorde det enhver i hans stilling ville gjort.
Han ble med i styret og forandret reglene.
Og alle som går der vet det.
De hadde gjort det likevel.
Det forandrer ingenting. Jeg er fremdeles dr. Spences datter.
Den kvelden hjemme hos meg, etter kampen...
da du lærte meg å spille basketball...
Var det alt du viste meg?
Det vil ikke fungere.
Hva?
Det.
Hvorfor ikke?
Spør din far.
Jeg ber ikke om noen ekteskapsavtale.
Det er bare et spørsmål.
Hvorfor må alt være enten svart eller hvitt med deg?
Jeg har glemt spørsmålet.
Du glemmer ingenting, herr Stamford.
Tror du ikke han skrev den? Det er en alvorlig anklage, Robert.
Kom til styret med dette...
Jeg vet hvor alvorlig det er.
Utmerket arbeid.
Gjenkjenner du noe av det?
Det minner om noe.
Men jeg vet ikke.
Gutten gjør det bra i klassen min. Han hadde gode resultater da han kom.
Kanskje han bare trengte hjelp.
Carl, han er en basketballspiller fra Bronx.
Som tilfeldigvis har vunnet 17 strake...
for en skole som liker å vinne.
Har du tenkt at han faktisk kan være så god?
lkke så god.
Vet du hva som er det absolutt beste øyeblikket?
Når du er ferdig med det første utkastet...
og leser det for deg selv.
Før disse drittsekkene...
tar noe de aldri i livet hadde klart...
og river det i fillebiter på én dag.
Folk elsker den boken, mann.
Jeg skrev den ikke for dem.
Og da kritikerne satte i gang med alt dette sludderet om...
hva jeg egentlig prøvde å si...
så bestemte jeg meg for...
at én bok var nok.
William, det var for 50 år siden, mann.
Billettene kostet meg faktisk penger. Kom igjen.
Er det fremdeles lyst ute?
Det er natt.
Vel?
Du ser godt ut. Det er ikke siste mote...
Jeg spurte ikke om det.
- Jeg spurte: Er vi klare til å dra? - Ja. Kom igjen, mann.
La oss dra.
Kom igjen.
Vi spiller her om to uker.
Jeg sa, vi spiller her om to uker. Statsturneringen.
Vent litt. La meg hente et program.
Pokker.
La oss få deg vekk herfra.
Jeg har deg.
Du kom deg ut før, ikke sant?
Ja, for lenge siden.
- Hva skjedde? - Hvordan kan jeg vite det?
Jeg holdt ikke styr på tiden.
Beklager at jeg mistet deg av syne.
Glem det.
Bra. Jeg har et sted til. Det er rolig og på veien hjem.
Du har bare ti minutter.
Ta den.
Bakkenivå.
"Huset Babe Ruth bygget."
Hvorfor tok du meg med hit?
Fordi det er bursdagen din.
Jeg slo det opp i almanakken.
Du er ikke i seksjonen for døde folk ennå.
Jeg antar at med alle kampene du så...
hvem du nå enn så dem sammen med...
så kom du nok aldri så nærme.
Hva gjør de ute på banen?
Hvem bryr seg? Du oppfører deg som de spiller i World Series.
Slapp av.
Min bror og jeg var her på hver kamp.
Til han dro i krigen.
Jeg trodde det skulle bli det samme da han kom tilbake, men...
han snakket litt mindre...
og drakk litt mer.
Jeg lovte min mor at jeg skulle hjelpe ham gjennom det.
Jeg traff ham en kveld.
Jeg lå allerede et halvt dusin drinker bak.
Så vi tok noen til...
og etter en stund forteller han at han vil...
kjøre meg tilbake til leiligheten.
Jeg sa: "Nei, takk."
Vi bodde der fremdeles alle sammen, den gangen.
Jeg bare sto der og...
så ham kjøre av gårde.
Han klarer seg gjennom hele krigen...
og jeg lar ham kjøre.
Senere den kvelden skrev sykepleieren...
hva det nå enn er de skriver...
og vet du hva hun forteller meg?
Hun forteller meg hvor mye boken min betydde for henne.
Min bror holder på å bli kald i naborommet...
og alt hun kan snakke om er en bok.
Alt forandret seg etter det.
I løpet av fem måneder begravde jeg...
ham, min mor, min far.
Alle sammen her i Bronx.
Vi tilbrakte somrene våre her.
Og om vi var heldige, høsten også.
Mange høstsesonger med de lagene.
Vel og bra, men...
ikke nok.
"De forgangnes ro...
"kan ikke balansere rastløsheten til de...
"som følger."
Du skrev det i boken din.
Jeg innser at om jeg gir deg nok tid, så vil du finne en måte...
til å forbløffe selv meg.
Vet han det?
Nei, han vet det ikke.
Dette er en av de beste kveldene jeg har hatt på ganske lenge.
Hele?
Ja.
Hele.
Vel, jeg...
Denne fyren...
Hvordan sier du at du kjenner ham igjen?
- Han er læreren min. - Ja vel?
Virket som en annen slags type.
Noen bestemt?
Jeg kommer her noen ganger om morgenen.
Bare meg, de håpefulle...
og alle dem.
Det var en lapp nede om at jeg skulle komme til deg.
Herr Wallace...
det er på tide at du og jeg har en åpen og ærlig diskusjon om skrivingen din.
Jeg trodde du likte den.
Det siste arbeidet ditt?
Jeg likte det veldig bra.
Nei, spørsmålet når det gjelder det siste arbeidet ditt...
er ikke om det er bra...
men om det er for bra.
Framgangen fra den gamle skolen til denne, er uvanlig...
i den grad at jeg må trekke én av to konklusjoner:
Enten er du velsignet med et uvanlig talent som har blomstret...
eller...
så får du inspirasjonen fra et annet sted.
Med din tidligere utdanning og bakgrunn...
kan du sikkert tilgi meg for å ha trukket mine egne slutninger.
Jeg skrev de stilene.
Da har du vel ikke noe imot å vise meg.
Neste oppgave skal være inne om to uker.
Jeg skal sette av litt tid til deg på kontoret mitt.
Jeg ønsker at du skal skrive den her.
Er det i mellomtiden noe du vil snakke om...
Jeg skriver ingenting.
Hva beviser det?
Dersom en seks-sifret gutt skrev disse stilene, ville han si: "Med din bakgrunn"?
- Seks-sifret gutt? - En million dollar.
Femsifret, sekssifret.
Jeg tror ikke det.
Vet du hva folk er mest redde for?
- Hva? - Det de ikke forstår.
Når vi ikke forstår, tyr vi til antakelser.
Crawford kan ikke forstå...
hvordan en svart gutt fra Bronx kan skrive slik du gjør.
Så han antar at du ikke kan.
Slik som jeg antar han er en drittsekk.
Du kjente ham, ikke sant?
Crawford? Nei.
Men han trodde han kjente meg.
Så hva var det med boken hans?
Mange forfattere kan reglene om skriving...
men kan ikke skrive.
Så?
Så Crawford skrev en bok om fire forfattere som kunne.
Jeg var den eneste som ennå levde.
Han overtalte en forlegger til å kjøpe den.
Jeg tok en høflig telefonsamtale...
til forleggeren hans, og fortalte ham og andre...
at jeg var i ferd med å skrive en ny bok...
- og om de ønsket å by på den... - Så det var derfor Crawfords bok forsvant.
Du visste det ikke ville bli en bok nummer to.
Ja, men ikke de.
Interessant hva som skjer når ressursene ikke er for hånden.
En tid for troens perfeksjonering Av Jamal Wallace
Tradisjonen med å levere stiler den siste dagen fortsetter...
i enda...
et år.
Damer og herrer...
kan jeg få deres oppmerksomhet?
Vær så snill.
"Tilforn synden kunne visne eller sorgen svinne
"Kom døden med vennlig omsorg
"Den åpnende knopp til himmelen rinne"
Så hyggelig av deg å komme.
Det var ikke en del av diktet.
"Og bød den å blomstre der" Hvem skrev dette?
Litt mer sitat tidlig på morgenen enn vanlig.
Herr Coleridge.
Vær så god.
Hvor mange elever tror du er tilstede i dag?
Jeg er ikke sikker.
Kanskje du kan gjette.
Tretti?
Og av de 30 er det ingen som kjenner forfatteren av det sitatet.
Jeg synes det er merkverdig, gjør ikke dere?
Kanskje vi burde se nærmere på dette.
Hvilke slutninger, om noen, kan vi trekke av dette?
Mener du om forfatteren?
Om hva som helst.
Slår noen av ordene deg som uvanlige?
Du kan godt svare nå.
"Tilforn."
Og hvorfor er det uvanlig?
Fordi det høres gammeldags ut.
Det høres gammeldags ut, ikke sant?
Vet du hvorfor det høres gammeldags ut?
Fordi det er gammelt. Mer enn 200 år gammelt.
Skrevet før din far ble født, før hans far ble født.
Men...
det unnskylder likevel ikke at du...
ikke vet hvem som skrev det, gjør det vel?
Jeg beklager, sir, jeg vet ikke...
Du av alle burde vite hvem som skrev det sitatet.
Og vet du hvorfor, herr Coleridge?
Jeg gjentar: Vet du hvorfor?
Bare si navnet ditt, mann.
Unnskyld meg. Hadde du noe å bidra med?
Jeg sa bare at han skulle si navnet sitt.
Og hvorfor skulle det hjelpe herr Coleridge å si navnet sitt?
Fordi det var han som skrev det.
Veldig bra, herr Wallace.
Kanskje ferdighetene dine går litt lengre enn basketball.
La oss slå opp på side... Du kan sitte ned, herr Coleridge.
Slå opp på side 120 i den lille blå boken som...
Videre.
Hva sa du?
lkke.
Du sa at ferdighetene mine går "lengre" enn basketballbanen.
"Lengre" gjelder avstand.
"Lenger" er en definisjon av grad.
Du skulle ha sagt "lenger".
Utfordrer du meg?
lkke mer enn du utfordret Coleridge.
Kanskje utfordringen skulle vært rettet et annet sted.
"Det er en melankolsk sannhet at selv...
"Store menn har dårlige forhold"
Dickens.
- "Du vil høre rytmen til..." - Kipling.
- "Alle store sannheter begynner..." - Shaw.
- "Mennesket er det eneste dyret... - "Som rødmer
"eller har behov for det"
Mark Twain.
- Kom igjen, professor... - Kom deg ut!
Kom deg...
ut.
Ja. Jeg skal komme meg ut.
- La det være, Claire. - Vent, er du snill.
Så her omkring blir du kastet ut om du kan noe?
Du aner ikke hva Crawford kan finne på.
Det har du rett i.
- Synes du at du burde si unnskyld? - Nei.
- Synes du? - Nei.
Du gjorde ikke noe galt. Du bare slo ham i sitt eget spill.
Men...
det ville være lurt å være forsiktig nå.
Forsiktig med hva?
Du har et talent som bør la deg utrette bemerkelsesverdige ting i livet.
Riktig nok om du ikke roter til...
ved å være en sekstenåring akkurat nå.
Du fikk en telefon fra kontoret.
Herr Wallace, kom inn.
Som du vet...
er Professor Matthews i skolestyret. Dr. Spence er styreformann.
Vi har vurdert oppgavene som er innlevert til skrivekonkurransen.
Vi håpet at du kunne utrede noen punkter i oppgaven din.
En tid for troens perfeksjonering.
Din oppgave, ikke sant?
Jo, det stemmer.
Det er vanlig prosedyre å spørre elevene om de vil referere til noe kildemateriale...
eller anerkjenne andre forfattere når de leverer en oppgave.
Ønsker du å gjøre det?
1960.
Et essay kalt Baseballens beste år...
med en undertittel som lyder:
En tid for troens perfeksjonering.
Utgitt i New Yorker og skrevet av...
William Forrester.
Din versjon er ganske original, men...
så er det tittelen og det første avsnittet.
Ikke sant?
Enten har du fått William Forresters tillatelse...
eller...
Har du noen annen forklaring?
Nei.
Det er min stil.
Da trekkes den herved fra konkurransen, og dette er en sak for styret.
Styret kan gi deg akademisk prøvetid...
som ville hindre deg i å spille basketball i framtiden.
Siden styret ikke møtes før i neste uke...
kan du spille i helgens statsmesterskap.
Men styret pleier å ta disse sakene...
ganske alvorlig.
Så vi vil gjerne foreslå noe vi føler er en...
tilfredsstillende løsning.
Robert.
Det gjelder å påse at denne typen regelbrudd ikke gjentas.
Så...
du må skrive en beklagelse til elevene du utnyttet ved å...
levere denne stilen...
og du skal lese den opp i klassen.
Jeg leser ingenting.
Styret vil ta hensyn til det når de vurderer å fornye stipendet ditt.
Du har ikke gitt oss så mange alternativer.
Unnskyld meg.
Våg aldri å dumme meg ut foran klassen min igjen.
Levér pennen når du er ferdig.
Ingen vanlige hilsener i dag?
Hvorfor skal jeg skrive om noe du har utgitt?
Vær forsiktig.
Hvorfor sa du ikke at et blad trykket den?
Har det noe å si?
Du skulle ha sagt det.
Hva gjorde du med den?
Jeg leverte den.
Jeg leverte den. Jeg måtte vise dem noe.
Du lovet at det vi skrev her inne skulle forbli her inne.
Jeg vet det!
- Jeg tenkte bare... - Hold kjeft.
Hva sier de?
Jeg får prøvetid med mindre jeg innrømmer feilen i et brev.
Så skriv brevet.
Jeg skriver ingenting.
Du tok ham, han tar deg. Skriv brevet.
Og du ville la ham gjøre det?
Skal dette være enda en lekse?
Jeg er lei disse leksene. Hver gang jeg kommer hit.
Tittelen på essayet ditt står øverst på stilen min. Hva er leksen i det?
Jeg leverte den ikke.
Du sa alt det tullpreiket når alt du trengte å si var:
"Behold denne her, for den har vært trykket i New Yorker."
Det var alt du trengte å si.
Jeg trenger litt hjelp.
Nei, det er ikke noe alternativ.
- Du trenger ikke gå... - Jeg sa at det ikke er noe alternativ.
Beklager, mann.
Jeg er vant til at folk ikke hjelper.
For Guds skyld. Ikke det selvmedlidende tullet.
Hva sa du?
Pokker ta deg, William!
Det som er tull, er at du lar meg ta støten for dette...
fordi du er for redd til å gå ut av døren og gjøre noe for noen andre.
Det er den eneste årsaken.
Du vet ikke en fordømt ting om årsaker.
Det finnes ingen årsaker!
Årsaker til at noen av oss lever og andre ikke.
Heldigvis for deg, har du årtier til å finne det ut.
Hvorfor ha et låst skap med skriverier ingen noensinne får se?
Hva skal det bety, mann?
Jeg er ferdig med dette tullet.
Se, Jamal er kommet på besøk.
Hvordan går det?
Hvordan går det, dere?
Kom igjen.
Hvordan føles din første kamp her?
Litt tettere enn jeg hadde trodd.
Derfor tenkte jeg det kunne passe å snakke sammen.
Jeg vet at skolen blir et slit, så mye som du er på banen.
Jeg hadde ikke taklet det, ikke på denne skolen.
Kanskje det var urettferdig av oss å be deg om det.
Jeg snakket med styremedlemmene og med Crawford...
og...
vi ønsker ikke å forfølge denne saken mer enn det du gjør.
Så, jeg er her for å komme med et tilbud. Vi glemmer hele saken.
Neste år vil timeplanen din bli mindre krevende.
Ville Crawford det?
Crawford ønsker det beste for deg...
og for skolen.
Hva skal jeg gjøre?
Du skal holde mesterskapstrofeet på slutten av denne turneringen.
Får du det til å skje, skal jeg ordne resten.
Ok?
Gå og fullfør det du kom for.
Kom igjen, Pilgrims!
Kom igjen! Kast til Jamal!
Pokker, mann. Kom igjen.
Forsvar!
Jamal, ta ballen!
God pasning, mann.
Fortere.
Straffekast! Den veien!
Nummer ti, Gull. Frikast! Den veien.
Dere har dem nå. Sett i gang.
Time-out.
Dere kan ennå vinne denne kampen. Stopper vi her, må de få oss ut på linja.
Skjer det, er det slutt. Ikke mist fatningen.
Scorer de, tar vi ikke time-out. Ballen går til Hartwell eller Wallace.
Ok? Hartwell eller Wallace. Sett i gang.
Gå!
Hva er stillingen?
Ser ikke bra ut, mamma.
Straffe. 22, blå. To skudd.
Straffe, blått lag, 22. Slag, to skudd. Still opp, gutter.
To skudd.
Vi kommer til å få disse.
- Jeg orker ikke å se. - Det går bra, mamma.
Gjør det.
Pokker.
Ett skudd.
Kampen er over.
Gudskjelov. Han må ha kommet inn etter at vi gikk.
La ham sove.
- Jeg slår av lyset. - Slå det av og kom igjen.
Du har begynt å rydde rommet ditt, Jamal.
Til William
Han ser svært selvtilfreds ut, den prærieulven.
Jamal, han skrev det til deg.
Når?
Etter kampen.
Han skal tilbake til skolen i dag.
Det er merkelig.
De lar deg alltid komme akkurat passe langt...
før de tar alt fra deg igjen.
Å, for en fin type han er, mann. Så får han komme tilbake til denne dritten.
DET 110. ÅRLIGE SKRIVESYMPOSIET
Er det ledig der?
Jeg tror det.
Det var ikke her jeg trodde jeg ville finne deg.
Det er fremdeles skolen min.
Vil de ha meg ut, får de gjøre det selv.
Det vil de.
Samma det.
"Vinterens mørke og kulde er blott et forspill til den nye våren.
"Og selv om dens grep synes uendelig, er vår utholdenhet likeså.
"Vi fornyer oss atter en gang...
"på jakt etter de lyse øyeblikk som vil tjene...
"som derfor vil tjene...
"Derfor tjener som grunnlag for framtiden."
Takk.
Professor Crawford.
Kan jeg få lese noen ord?
Hva gjør han her?
Ja, selvfølgelig, for all del.
Takk, professor.
Mitt navn er William Forrester.
Unnskyld meg.
Jeg er han.
Når familien mistes.
"Når familien mistes, kreves det at vi finner familien vår.
"lkke alltid familien som er vårt blod...
"men familien som kan bli vårt blod.
"Skulle vi være kloke nok til å åpne døren for denne nye familien...
"vil vi finne at ønskene vi hadde for faren som en gang ledet oss...
"for broren som en gang inspirerte oss...
"Det eneste som gjenstår å si, blir:
"Om jeg hadde sett dette, om jeg hadde gjort det eller om..."
De fleste av dere er for unge...
til å vite hva dere vil ønske.
Men når jeg leser disse ordene...
ord om håp, drømmer...
innser jeg at det eneste...
ønsket som ble innvilget meg, så sent i livet...
var vennskapets gave.
Herr Forrester, det er vel på alles vegne at jeg takker for dette besøket.
Kvaliteten...
av ordene dine...
er noe vi alle skulle strekke oss etter.
Kan jeg spørre hvorfor du gir oss denne æren?
Professor Crawford...
jeg talte her i dag fordi en venn av meg ikke fikk lov.
En venn som hadde integritet nok til å beskytte meg...
mens jeg ikke var villig til å beskytte ham.
Hans navn er Jamal Wallace.
Er Jamal Wallace en venn av deg?
Ja, det er han.
Jeg hjalp ham å finne sine egne ord ved å begynne med noen av mine.
Til gjengjeld lovte han...
å aldri si noe om meg.
Et løfte han holdt.
Selv om besøket ditt virker oppriktig, er jeg sikker på at du forstår...
at det ikke vil endre eller hindre...
denne institusjonen i å nå en rettferdig og riktig avgjørelse i denne saken.
Det er en sak til her.
De ordene jeg leste i dag...
ble ikke skrevet av meg.
Jamal Wallace skrev dem.
Stille.
Vennligst vær stille.
Vær stille.
Vennligst vær stille.
Det betyr ingenting...
for avgjørelsen angående herr...
Som leder for konkurransen har jeg det siste ordet i saken.
Robert, sitt ned.
Jeg har vært lærer i mer enn 30 år.
Det er lenge nok til å vite at integritet betyr noe.
Jeg vil si at herr Forrester har klargjort...
denne saken...
tilstrekkelig for oss alle. Som styreformann har jeg...
siste ord i den saken.
Du er unnskyldt fra neste ukes styremøte.
Herr Forrester...
skulle du noensinne være interessert i en lærerstilling...
Nei.
Jamal, er dette dine ord?
Seksten.
Merkverdig.
Jeg tror du tar dine egne avgjørelser fra nå av.
Jeg trodde du ville si noe sånt som: "Jeg hadde det i meg."
Ingen flere lekser. Men, jeg har et spørsmål.
De to straffekastene på slutten av kampen...
bommet du eller bommet du?
lkke akkurat et suppespørsmål, vel?
La oss dra.
Tror du forestillingen vår i dag fortjener omtale i National Enquirer?
Helt klart.
Hva som enn skjer, så stikker jeg.
Hvilket ord er det du og vennene dine bruker for det?
Reise?
Å, Gud.
Hvor skal du?
Jeg har et hjemland jeg ikke har sett på altfor lenge.
Du mener Irland.
Skottland, for Guds skyld.
Jeg tuller med deg, mann.
Sørg for å skrive.
siste skoleår
Hva skjer, John?
Har du hørt fra William?
Ja, men jeg vet ikke hva han gjør. Han bare sjekker talentspeiderne.
Jeg var nettopp nede. Du har visst enda en.
Fleiper du?
Vi ses.
- Steve Sanderson. - Hvordan går det?
Takk for at du kom på kort varsel.
Null problem.
Hvilken skole er du fra?
Nei. Jeg er advokat. Jeg jobber i Roberts & Carter.
- En advokat. - Ja.
Men gratulerer med alt det der. Det er flott.
Mange på kontoret følger med deg.
Vi representerer William Forrester.
Hvordan har han det?
Sitt ned.
Vi har hørt at William er død.
Beklager.
Han ville at du skulle få...
dette umiddelbart.
Hva skjedde?
William hadde kreft.
De fant den for et par år siden.
Jamal, dette er sprøtt.
Herregud.
Se på alle disse bøkene.
Ikke rør noe.
Kjære Jamal!
En jeg en gang kjente, skrev at vi gir opp drømmene våre...
redde for å mislykkes, eller enda verre, redde for å lykkes.
Selv om jeg tidlig visste at du ville realisere drømmene dine...
trodde jeg aldri at jeg enda en gang ville realisere mine egne.
Tidene forandrer seg, unge mann.
Mens jeg ventet til mitt livs vinter på å se det jeg har sett dette siste året...
er det ingen tvil om at jeg ville ha ventet for lenge om det ikke hadde vært for deg.
Blir du her en stund, mann?
Kan ikke se på øynene denne gangen.
Du klarer deg, mann. Kom igjen.
Kom igjen, mann.
Kom deg opp.
SUNSET - En roman av William Forrester Forord vil bli skrevet av Jamal Wallace
Subtitles by SOFTITLER